Узагальнена модель живучості зразків бронетанкового озброєння і техніки - Стах , Тарас; Сідор , Роман; Хаустов , Дмитро; Хаустов , Ярослав; Киричук, Олександр; Мудрик , Вадим; Настишин, Юрій (Військово-технічний збірник, 2025)
Новітні виклики, пов’язані із появою ефективних високотехнологічних протитанкових засобів, вимагають удосконалення моделі живучості бронетанкового озброєння і техніки (БТОТ) для можливості застосування їх у сучасних бойових умовах. На сьогодні немає єдиного, затвердженого на рівні стандарту, підходу до кількісної оцінки живучості зразків БТОТ. Наявні в літературі моделі живучості відрізняються кількістю компонент, які визначають суть поняття живучості залежно від типу військової техніки та умов її застосування. Проведений аналіз літератури вказує на те, що до таких компонент живучості БТОТ відносять як мінімум такі: 1) скритність; 2) здатність усунути загрозу власними засобами; 3) захищеність; 4) відновлюваність; 5) мобільність; 6) стійкість до перекидання; 7) стійкість до спонтанних експлуатаційних пошкоджень чи власних дефектів. Для врахування внеску компонент живучості у загальний показник живучості БТОТ в роботі розроблено теоретичні основи їхньої класифікації як випадкових адитивних/мультиплікативних статистичних подій. Запропонований покроковий алгоритм класифікації компонент живучості як випадкових подій дає можливість визначити правило, за яким їхні ймовірності компонуються у загальний показник живучості. У наявних інформаційних джерелах перераховані вище сім компонент живучості розглядаються у різних комбінаціях, однак одночасне врахування усіх семи компонент ще не проводилося. Крім того, не розробленим залишається алгоритм врахування нових компонент живучості, якщо такі виникнуть у перспективі. Робота присвячена розробці узагальненої моделі оцінки живучості з врахування семи відомих компонент живучості та з можливістю внесення нових компонент на основі класифікації компонент живучості як випадкових подій. Запропонована узагальнена модель живучості зразка розробляється у два етапи. Перший етап полягає у створенні базової моделі живучості, яка враховуватиме сім загальноприйнятих компонент. Те, що семикомпонентна модель є базовою, означає можливість врахування нових компонент живучості. На другому етапі розробки узагальненої моделі пропонуємо нову компоненту живучості, яку називаємо активністю загрози, та на її прикладі ілюструємо, як нові компоненти можуть надбудовуватися до базової моделі. Для кількісної оцінки ефективності моделі живучості та ефективності інноваційних заходів з підвищення конкретних компонент живучості запропоновано відповідні кількісні показники.